Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
NULTÉHO ČERVNA
Zloději!
Rychle!
Setřásli jsme je!
Ukaž.
Kam tě praštil?
Promiň, Jisraeli. Jsem blbec.
Musíme to říct tátovi.
Tátovi ani slovo. Jasný?
Přerazil by nás.
Máš to?
Jo.
Máme to.
A teď honem do školy. Ať nepřijdem pozdě.
Koukejte, co mám.
Hrajem znova.
Nepleť se tu!
Kolik? Kolik za ně?
Jakou mají cenu?
Nevím, ukaž je Mosimu.
Vypadá jako holka z našeho domu v Caesareji.
Žádnej dům v Caesareji nemáte.
Máme! Zeptej se tady Adama.
- Mají krásnej dům. - Mosi!
Mosi!
Mosi?
Neruš. Čteme si důležitý zprávy.
Důležitější než tohle?
To nemá žádnou cenu.
Víš, jak vypadá zlato?
Tohle je mosaz.
Kolik bych za to dostal?
Dostal bys za to...
Zpátky do tříd!
... leda tohle.
Ale já...
Mosi, já neřekl, že to chci.
ZASLUHUJE OBĚSIT?
Dnes, stejně jako první den procesu,
vstoupil Eichmann do neprůstřelné kabiny, uklonil se obhájci
a tvářil se zcela bezvýrazně.
Soustředěně naslouchal soudcům
a pohledem se vyhýbal publiku v soudní síni.
Publikum dnes naposledy vidí muže,
který od psacího stolu vydal rozkaz
k vyvraždění milionů Židů,
Obersturmbannführera Adolfa Eichmanna.
Žádný rozsudek nad Eichmannem
nemůže postihnout
hloubku zla a nesmírné utrpení,
které židovský národ zakusil za jediný den...
- Hurá! - Ticho!
Splnil jsem, co jste mi zadal.
Tohle je historická chvíle.
Adolf Eichmann se odsuzuje k trestu smrti
za zločiny proti židovskému národu
a za zločiny proti lidskosti.
Tati, zlobíš na mě?
Ne. Na tebe ne.
Jdeme.
Kam?
Sehnat ti práci.
Už mám těch hloupostí dost.
Tys mu to řekl?
Ne!
Pojď.
Tati, klidně tam půjdu sám.
Mámu si zavolali do školy.
Mysleli, že jsem Jisraelovi ublížil.
Takovou máme mít v téhle zemi pověst?
Ale já za nic...
Ticho!
Mám těch tvých lží po krk.
Jisraeli, běž domů.
Maminka na tebe čeká.
Člověk, za kterým jdeme, je velmi vážený muž.
Slavný bojovník.
Budeš se chovat uctivě, slyšíš?
- Jo. - Ukaž ty vlasy.
Vyměníme si boty.
Já ti to vezmu.
- Co to je? - To je ze školy.
Pane Zebko!
Pane!
Jaakov. Jaki.
Kdože jste?
My potkali...
Na...
Na schůzi...
My přistěhovali z Libye. Rok zpátky.
Táta jezdí s náklaďákem.
Před rokem jsme přišli z Libye.
Vozí pro vás šrot.
Vy potřeboval malý... hubený...
Tady. On.
Jistě. Pojďte.
Hned vám ho vrátím.
Děkuju.
Janku, pojď sem. Ezro, ty taky.
Kluk tu pec vyčistí.
Nemusíte se hádat.
Dejte si pauzu, kluk to udělá.
Vyčistíš to!
Zevnitř, mladej.
Hele, Šlomi...
K čemu je nám tu dítě?
Děti jsou hubený a levný.
Ezro, pamatuješ, jakej jsi byl hubeňour?
Pořád bych se tam vešel.
Jo? Ale nějak jsi nám zlenivěl.
Pane Ezro? Berete mě?
To těžko.
Pane Janku? Berete mě?
Je mi líto, hochu.
Kde je pan Zebko?
Skoč nahoru do kanceláře.
Pane Zebko?
Tak jo, tati, jdeme.
Asi mě nevezmou...
Zebko řekl, že začínáš zítra. Hned po škole.
- Já? - Je to dobrá práce.
Jednou se ti bude hodit.
Tak žádný hlouposti.
Pozdě.
Cože?
Já...
Já zapomněl poděkovat.
Tak běž.
Utíkej!
Jinak přijdu pozdě.
Nebo ne. Udělám to zítra.
Zajímavý postřeh, Natane. Rone, přečti nám svou úvahu.
Nacisté brali židovství jako rasu, ne jako náboženství.
Vraždili věřící i nevěřící.
Správně, Rone.
Eichmann tuto doktrínu realizoval brutálně a efektivně.
Pane učiteli, copak Židi nejsou rasa?
Co myslíš?
Rasa, nebo náboženství?
Obojí?
A křesťan rovná se Evropan?
Muslim rovná se Arab?
Ne.
A musí být každý Žid věřící?
To je něco!
- Kdes to sebral? - Nestarej se.
Davide!
Omlouvám se, pane učiteli.
Pověz mi, Davide. Cítíš se být součástí židovského národa?
- Rozumíš otázce? - Ano.
Tak odpověz.
No, žiju tady.
Jsi Izraelec?
Já? Teď? Jasně.
Tak proč se nezapojíš
do naší debaty o Eichmannovi?
- Omlouvám se. - Správně.
Každý izraelský Žid vnímá
tento historický okamžik jako klíčový. Kromě tebe.
Vyrušuješ a chováš se neuctivě.
Vypracoval jsi úkol?
Ano.
Tak nám prosím pověz něco o Adolfu Eichmannovi.
Byl to kontroverzní proces.
Otevřel řadu etických otázek.
Za své zločiny bude popraven.
Zabít ho je velká chyba.
Cože?
Neměl jsem čas. S bratrem jsme...
To ti napovídal otec?
Proč otec?
Takže zabít nacistu je chyba?
Už v Tóře se říká:
"Oko za oko."
Ale oko a lidský život není totéž.
Vy, Židé z arabských zemí,
si stěžujete, že tu s vámi špatně zacházíme.
Ale koukni, jak se stavíš k hrůzám, které prožili evropští Židé.
Tak to není. Táta byl v nacistickém táboře v Libyi.
Italové jim vydali dost Libyjců.
O Eichmannovi jsem nic nevěděl.
Ale teď už to vím.
Četl jsem o něm.
A kde?
To nejsou noviny, ale bulvár!
Laciná neofašistická propaganda!
Odkud to máš?
Víš, co je nejsmutnější?
Že jsi moc zabedněný, abys to pochopil.
Jdi za dveře!
Za dveře!
Tamar, pokračuj. Co jsi napsala?
Mladej! Přivezli nám cihly.
Pojď za mnou. Pojď.
Vidíš toho chlapa s lízátkem? To je Kykyrýk.
Běž za ním. Kykyrýku!
Dej mu nějaké pracovní šaty.
Pojď, zrovna máme pauzu.
Děkuju, Kykyrýku.
Poté, co byl obžalovaný odsouzen ve všech bodech obžaloby,
žádá prokurátor Gideon Hausner pro Eichmanna trest smrti.
Německý obhájce se pokusil trest snížit s odůvodněním:
"To, co se stalo Němcům, se může stát jakémukoli národu."
Turecká káva.
Dej si. Ta tě nakopne.
Dej si.
Ne, děkuju. To já nepiju.
Děkuju mockrát.
Ta je horká.
To by stačilo! Tak dost!
Co sis myslel, ty idiote? Čím přemejšlíš?
Co provedl?
Nejspíš nic,
ale Ezra dobře ví, že je lepší
nechat se zbytečně seřvat než se pro pravdu nechat zabít.
Zabít?
Šlomi Zebko zabil spoustu britských vojáků, ale ještě víc...
Arabů. Tak si dej bacha.
Já?
Já jsem Žid!
Ty!
Já?
Je v autě nářadí, Kykyrýku?
Tak si nastup.
Mluvíte se mnou?
- Jsi hluchej? - Ne.
Tak dělej!
Hele, co jsi zač?
Prosím?
Odkud jsi? Máš tmavou kůži.
Z Izraele.
Výborná odpověď!
Jedeme za jedním Jemencem, je to škrt.
Nechce mi dovézt zboží, i když dostal zaplaceno.
Pokud ti řeknu... Jak se jmenuješ?
David.
Možná ti řeknu: "Davide, zkontroluj nádrž."
Tak vlezeš dovnitř
a do dna té nádrže uděláš díru.
Vy chcete mít v nádrži díru?
To víš, že v ní nechci mít díru!
Ale je moc těžká a ten Jemenec nám nepůjčí jeřáb.
Sami ji na korbu nedostaneme.
Nebudu tomu zmetkovi platit ještě za dopravu.
Když tu nádrž nedostanu já, tak nikdo.
Počkej tady!
- Takový svinstvo! -Že se nestydíte!
Zaplatil jsem dopravu a vy tvrdíte, že ne?!
Ezra vám dal 30 lir!
Já mu řekl 60, a ne 30!
Ezra je pitomec!
Davide!
Ano, pane Zebko?
Zkontroluj nádrž.
Držte to. No tak!
Tak co je? Vlez dovnitř.
Moment.
Nemáte ještě jeden žebřík?
Sežeňte si auto!
Já už vám dopravu zaplatil!
Máte to tu napsaný!
Výborně!
Ty kluku zlatá.
To byl můj nápad.
Chytrej kluk!
Kde jste toho kluka našel?
Kradete díly, kradete peníze
a teď mi chcete ukrást nejlepšího zaměstnance?
- Nejlepšího? - Jedem.
Vemte si svýho dětskýho otroka i svoje mizerný pece
a už se sem nevracejte!
O vaše krvavý teroristický peníze nestojíme!
Sedíš vepředu.
Jakže ses to ke mně dostal?
Přes tátu, Jakiho. Jaakova Saadu.
- Vozí vám šrot. - Už vím.
Říkal, že jsi měl nějaký malér.
Krádež v obchodě. Co jsi ukradl?
Nic moc. Čokoládu, bonbony...
Každý si zaslouží druhou šanci.
Já z tebe udělám pořádnýho chlapa.
Ajaj!
Snad tě nepřijel zatknout.
Cože? Za co?
Dobrý den.
Dobré odpoledne.
Proč vzteklina? Jak to souvisí?
A proč ne? Zamysli se...
Na jihu se šíří vzteklina.
Střílejí se vzteklí psi, šakali a kojoti.
Aby se to nerozšířilo.
A pak ta kupa mršin hnije na slunci.
Představ si ten puch!
Ta zvířata se musí spálit.
- Proč ne zakopat? - To nejde.
- Proč? - No proč? Kvůli... No...
Kvůli vodě!
- Vodě? - Ano, kvůli pitné vodě.
Když pohřbíš tolik vzteklých zvířat,
může to znečistit podzemní vody.
Musí se spálit! Jinak to nejde!
To, co mi tu vykládáš, zní pěkně absurdně.
Ale jestli chceš, klidně jim to zopakuju.
Skvěle, Zebko! Mockrát děkuju.
Takže platí?
Kdy ho přivezeš?
- Koho? - Toho psa se vzteklinou.
Sem ho přivézt nemůžu.
Myslím jeho tělo, co se má spálit.
Přivézt sem Eichmanna?
To nejde, Zebko. Ta pec musí být mobilní.
Chajime, ta pec bude obrovská. Bude mít přes dvě tuny.
Já rozkazy nevydávám, jenom předávám.
Pořád děláš pro Ben Dova? Díky.
Myslíš náčelníka vězeňské služby Ben Dova?
To jsou věci.
Řídí teď všechny věznice v zemi.
Mimochodem, pozdravuje tě.
Proč nepřijel sám?
Proč posílá prostředníka?
Ale no tak. Ví, že jsme přátelé.
Chajime, tu pec postavím. Pod jednou podmínkou.
Řekni Ben Dovovi, že toho psa chci živýho.
Spálím ho sám. Přímo tady.
Chci slyšet, jak řve. To bude hezčí než Wagner.
Chajime! Co je ti? Mluvíme o vzteklých psech, ne?
Jo.
Jo. O vzteklých psech.
Kdy to bude hotové?
Bude to včas, neboj se.
Výborně. Díky, Šlomi. Moc si toho vážím.
To musíme zapít.
Blázníš? Jsem ve službě.
Už musím běžet.
Před věznicí čeká dvacet novinářů
celých žhavých zjistit, jakou barvu mají Eichmannovy spodky.
To bych taky rád věděl.
Neměj strach. Co si dáš k pití?
Mám strach. Zítra podá odvolání,
a když ho soud zamítne, všechno nabere rychlý spád.
- Doma piju pernod. - Pernod?
Budeš se muset spokojit s partyzánskou slivovicí.
Pálí ji můj zámečník, Janek.
Ze švestek. Je výbor...
A do prdele!
- Co se stalo? - Zmetek jeden!
Šlohnul mi flašku! Budu si tu muset zamykat.
To nic, stejně jsem ve službě. Musím jít.
Počkej, Chajime. Chci, abys to řekl chlapům.
Ať tu historku o vzteklině uslyší od člověka v uniformě.
Davide!
Pojď sem!
Chci, abys tohle slyšel!
Davide! Chci, abys to slyšel!
Davide!
Davide! Pojď sem!
Počkej!
Kam utíkáš?
Neboj se.
Pojď sem. Tys mě nepochopil.
Promiň, tohle jsem nechtěl.
Já se na tebe nezlobím.
Víš...
Slyšel jsi toho až moc.
Bude to rychlý. Žádná krev.
Zmáčknu ti krk.
Co jsi dělal u mě v kanceláři?
Nic. Přísahám.
Nic jsem neslyšel. Fakt.
Na to jsem se neptal.
Chtěl jsem vrátit tohle. Přísahám.
Poslouchej.
Na chytrých klucích je nejlepší,
že vědí, že jsou chytří.
Takže já vím, že ty víš, že to, co jsi slyšel,
musí zůstat tajný.
Šlomi!
Šlomi, kde jsi?
Tady jsem!
Co se děje?
Rychle! Něco je s Jankem!
S Jankem?
Janku, co je ti?
Janku. Co se stalo?
Nic mi není.
Ustupte trochu.
Kde to bolí? Ezro, přines mu vodu.
Viděl někdo, co se stalo?
Prostě se najednou složil.
- Bolí tě něco? - Nic.
- Praštil ses do hlavy? - Viděls to?
- Teď jsem přišel. - Ne, ne.
Viděl jsi, co chtějí postavit?
- Tu pec? - Viděl jsi plánek?
Tady dole. Na tom originále.
Topf?
Topf und Söhne.
Topf a synové. Němci.
Firma, která stavěla krematoria v Osvětimi.
Tenhle typ se jmenuje Das Kleine . Malá pec.
Šlomi,
proč stavíme nacistické krematorium?
Proč?
Všichni zpátky do práce!
Chajime, musejí vědět, co stavějí.
Musejí to vědět.
Šlomi, to nejde. Ben Dov mě zabije.
Ben Dov ať jde do prdele.
To není prosba. Za svoje chlapy ručím.
Neřeknou ani slovo.
Ezro, Davide.
- Ano, pane Zebko? - Pojďte.
Vy taky.
Už jdeme.
Dobrý večer, z Jeruzaléma se hlásí Juval Friedman.
Zítra ráno se Adolf Eichmann odvolá k Nejvyššímu soudu .
Jen těžko soudu předloží nové důkazy,
které by ho mohly očistit.
Pokud dojde k jeho popravě,
půjde o první vykonaný rozsudek smrti od vzniku našeho státu.
Trest smrti vychází z britských mandátních zákonů...
Říkal jsem, ať tu nezacláníte!
Tady jsme ve svobodné zemi!
Mě nesmíte fotit!
O použití fotek rozhodne vojenský cenzor.
Abych vás nehodil přes zeď do vězení!
Poslužte si. Aspoň mi ulehčíte práci.
Vím, o co vám jde!
To není těžký uhodnout.
Pozor!
Viděli jste to?
Jste v pořádku?
Jo, jo.
Jsem pohraničník, ne bachař.
Pověsíme toho hajzla a pryč z tohohle koncentráku.
Musíme ho chránit před vězni
i před ním samotným.
Odvolal se.
Ještě se to potáhne dlouho.
Ano, kapitáne.
A rozsudek smrti nám práci ještě ztíží.
Zůstaňte ve střehu!
Kde je náčelník Ben Dov?
Šel napřed s těmi pohlaváry.
Čekali, ale...
Do háje!
Jestli odvolání zamítnou a dojde na popravu,
uděláme do stropu díru,
stoupneme si před toho nácka, podíváme se mu do očí a šup...
Pak ho necháme dvacet třicet minut houpat.
A pak...
To je otázka. Co pak?
To není tak těžké.
Odvezeme ho do jiné země, kde se mrtví spalují.
My to udělat nemůžeme. Židé se nespalují.
Ale on není Žid.
Góje spálit můžeme.
To ano. Potíž je v tom,
že nemáme... Jak se to jmenuje?
Krematorium.
Hoďte ho do jámy v poušti! Milionům lidí udělal totéž.
Z právního hlediska by to byla potíž. Že, Micho?
Ano. Podle prokuratury bychom pak nemohli odmítnout
předat Eichmannovo tělo jeho rodině.
Pohřeb by neznamenal likvidaci těla, ale jeho uložení.
Premiér tělo nevydá.
Z Eichmannova hrobu se nesmí stát poutní místo.
Představte si to.
Pouť hnědých košil k hrobu jejich mučedníka.
Pokud bude Eichmann oběšen,
z právního hlediska je nejlepší
ihned po popravě tělo spálit.
Dřív než o jeho vydání stihne někdo požádat.
Chajim už na tom pracuje.
Chajime? Chajime!
Chajime!
Avivi?
Avivi!
Vy.
- Kdo jste? - Holič.
Ne, vy nejste holič. Avivi!
- Kdo vás sem pustil? - Dozorce. Teď tu byl.
Kam šel?
- Hledat nějakého... - Kapitáne Amzalegu!
Ano, vás.
Kde jste byl, Avivi?
Hledal jsem vás. Prý jste naboural.
Viděl jsem auto.
Tohle místo nesmíte opustit!
Kdo je ten seladon?
Holič.
- Sem smí jenom Jaiš. - Ten už nepřijde.
- Proč? - Umřel.
Jaiš umřel?
- To není možné. - Prosím.
Kdo zavolal holiče bez mého souhlasu?
Náčelník řekl, že máme Klientovi vyhovět.
Klient si přál ostříhat. Z Německa přijede jeho žena.
Cože?
Jeho žena?
Jak to, že o tom nevím?
Je to holič ze schváleného seznamu!
Zůstanete u něj, dokud se nevrátím, jasný?
Varuju vás, Avivi!
Chajime, kde jste?
Co říkal Šlomi? Postaví tu pec?
Zebko tu pec postaví.
Ale pod jednou podmínkou.
- A je to tady! - Máme přivézt Klienta tam.
Tohle je kapitán Amzaleg.
Zebko dělá, jako by hotel King David vyhodil do vzduchu sám.
Hraje si na primadonu.
Zebko je terorista.
Znám ho ještě z partyzánských dob.
Výborný stratég.
Ale neštítí se ničeho.
Vyřiďte mu, že ten nácek shoří tady. Vězení opustí jedině jako popel.
Rabi, schválí nám vrchní rabinát celý postup?
Pokud nebudete spalovat židovská těla,
rabínský posudek není třeba.
Ale smím vědět, jen ze zvědavosti...
Proč prostě nepostavíte hranici?
Eichmannův únos z Argentiny byl dle mezinárodního práva nelegální.
Tajné služby chtějí, abychom teď hráli podle pravidel.
Dobře, pánové.
Pec tedy máme.
Chajime, můžete jít!
Pane Micho.
My už se známe.
Rád vás vidím.
Hlídám Eichmanna.
Viděl jsem vás u soudu.
Chtěl jsem vám jen říct,
že jste skutečný hrdina.
Byl jsem u soudu každý den.
Když ten svědek líčil váš příběh...
A vy jste tam seděl...
Váš příběh by měl slyšet každý.
Micho, kdy jedete do Polska?
Brzy. Ještě přesně nevím.
Dovolíte otázku? Jste přeživší šoa?
Kdepak.
Mně to říct můžete.
Já se narodil v Kfar Sabě.
- Rodiče? -Žijeme tu už po tři generace.
- A odkud jste původně? - Z Turecka.
- Otec i matka? - Ano.
Vypadáte evropsky.
To vadí?
Co? Vypadat evropsky?
Ne, nevadí.
Jde o bezpečnost.
Vypadáte evropsky, ale Aškenázové toho nacistu hlídat nesmějí.
Nemůžu tu mít přeživší.
Nikoho, kdo ztratil blízké za holokaustu.
Nechci tu lidi, kteří by se mohli...
přestat chovat racionálně.
Pouze sefardští dozorci.
Jak vidíte,
já jsem Maročan.
Do cely vstoupíte, až řeknu.
Uvnitř si hned sednete na židli.
Dokud neřeknu, nevstanete.
Otočte se. Ruce na zeď.
- Už mě dvakrát prohledávali. - Nevadí.
Kdybych to věděl, nikdy bych tu práci nevzal.
Použijete jeho hřeben.
Potřebuju rozprašovač.
Ostříháte ho nasucho.
Každé střihnutí mi předem oznámíte.
- Každé? - Každé.
Otevřít!
Počkejte tady.
Pane,
zrovna kadí.
Je tu holič.
- Můžeme vás ostříhat? - Ano.
Děkuji, kapitáne.
Můžu?
Ano.
Stop!
Pardon.
Můžete vstát.
Nechte mě!
Je vám něco, kapitáne?
Prosím vás, pusťte mě!
Izraelské policii se nějak popletly role!
To vy jste jeho vězňové!
Máte zákaz mluvit s novináři!
Nechte ho na pokoji.
Ty hajzle!
Jaké to bylo, vyslechnout rozsudek?
Bylo to...
jako vypít sklenici studené vody.
Co to doprčic dělá?
Od té bouračky se chová divně.
Chajime, už jsem to prohledal.
I kdyby za ním přišel sám Ben Gurion,
od teď po každé návštěvě
prohledáme celu dvakrát.
Ano, pane.
- Josefe! - Ano, pane?
"Vypít sklenici studené vody." Co vás napadne?
Že je to osvěžující?
Je to tak? Je to správně?
Nevím.
Na to neexistuje správná odpověď.
VÝCHOD
Mám zavolat doktora?
Co?
Ne. Je v pořádku.
Hajzl.
Stůjte! Nikam nepůjdete.
Pusť ho.
Jděte.
Co se podle vás může dít před věznicí
ve čtyři ráno,
že se vám vyplatí jet sem autobusem a potloukat se kolem?
Chtěl jsem vědět, jak vám je. Po tý nehodě.
Nemáte pro mě něco? Drobnost.
Nebuďte tak nepřístupnej.
Co čte? Co měl k večeři?
Představte si svoji fotku na obálce Jednoho světa .
Povýší vás. Dostanete přidáno!
Přidáno?
Dvě liry navíc a celý den sedět za psacím stolem?
Beru všechno. Klidně anonymně, jestli máte strach.
Strach? Z čeho?
No schválně. Z čeho?
Jste hochštapler. To, co děláte, je hnus.
Jsem novinář.
- Jste potížista. - Děkuju.
Nechcete v dějinách sehrát svoji roli?
Dějiny ať jdou k čertu.
Vaše cigareta.
Jste v pořádku, kapitáne?
Nebolí to?
Ne.
Myslím vaše oko.
Moje oko?
Někdo by se na to měl podívat.
Pane.
Vy dnes nejdete k soudu kvůli odvolání, kapitáne?
Ne, mám volno.
Ale zítra tu budete.
Ano.
Můžete to předat mé ženě, kdybych ji už neviděl?
Měl byste to dát svému právníkovi.
To jsem udělal. Ale pro jistotu.
Prosím.
Už jsem to kontroloval, pane.
Dobré ráno. Cigarety?
Napište mi to na účet.
Nedáte mi taky?
To je pro mě?
Nerozmyslel jste si to?
Nerozmyslel.
Přiznávám, že jsem trochu nervózní, když mám mluvit anglicky,
tím spíš, že jsem v Polsku poprvé od chvíle,
co jsem se dostal z Osvětimi.
A ještě předtím z tohohle ghetta.
Žil jsem tady za tímhle oknem,
docela sám.
Bylo mi šestnáct
a naštěstí jsem se směl volně pohybovat.
Měl jsem rozkaz posbírat všechny bible v ghettu,
shromáždit je, aby se mohly spálit.
Jednou ráno, po týdnech pokusů,
jsem konečně přemluvil jednu starou vdovu,
aby mi svou bibli dala.
Bydlela tady, v posledním patře.
Vzal jsem její bibli
a cestou dolů jsem překračoval lidi spící na schodech.
Uviděl jsem, že nacista se psem na vodítku
nestojí na svém obvyklém místě
a místo toho se prochází se svou ženou.
Jak jsem je míjel, ucítil jsem její parfém.
Najednou mě popadl za vlasy a smýkl se mnou,
táhl mě přes ulici
a hodil mě na lavičku, která stála tady.
Přesně tady.
Zjistili, že ty bible nepálím, a teď mě čekal trest.
Bič, který nacista vytáhl, ostře rozčísl vzduch.
A když mi přistál na zádech, můj mozek provedl něco zvláštního.
Začal počítat:
jedna, dva, tři, čtyři.
Vůbec to nedávalo smysl. Šest, sedm, osm.
Doufal jsem, že ran nebude víc než pětadvacet.
Bylo mi jasné, že jinak umřu.
Jedenáct, dvanáct, třináct. Omdlel jsem.
Aufstehen!
To je německy "vstávat".
Dodnes nevím, kde jsem vzal sílu, ale vstal jsem.
Bylo mi jasné, že jestli se rozběhnu, zastřelí mě.
Pak mě napadlo, že před manželkou to třeba neudělá.
Otočil jsem se a dal jsem se na útěk.
Doběhl jsem sem a tady jsem padl k zemi.
Někteří z vás si možná řeknou,
že za holokaustu se děly i horší věci.
A horší věci se staly i mně samotnému.
Ale moje vyprávění má svůj důvod.
Během procesu s Eichmannem jsem spolupracoval
s generálním prokurátorem státu Izrael Gideonem Hausnerem.
Jsem vyšetřovatel šestého oddělení v Jeruzalémě.
Společně jsme Eichmanna vyslýchali. Osobně.
Adolf Eichmann byl odsouzen k trestu smrti.
A zatímco čekáme na výsledek jeho odvolání,
na to, jestli bude popraven,
chtěl jsem vám vypovědět svůj příběh.
V průběhu toho procesu
jsem zvolna přestával rozumět konceptu spravedlnosti.
Jak ji uplatnit na zločiny takové povahy a takového rozsahu?
Marně jsem hledal odpověď.
Pak jednoho dne, při výslechu svědka,
mi jeden muž řekl, že žil právě v tomhle ghettu.
Řekl jsem mu: "Já taky."
Zeptal se, jak se jmenuji, a já řekl, že Aronson.
"Aronson?" povídá on.
"Znal jsem chlapce jménem Aronson
a na vlastní oči jsem viděl, jak dostal 80 ran bičem.
Ne 18. Ani 30 nebo 50. Ale 80 ran."
"Jak víte, že jich bylo 80?" zeptal jsem se.
"Byl jsem u toho. A počítal jsem je."
Já počítal a on také.
A mně najednou bylo jasné, co je spravedlnost.
Řád.
"Řekli nám, že malý Aronson zemřel,"
povídá pak.
Zavrtěl jsem hlavou
a řekl jsem: "Nezemřel.
Stojí přímo před vámi."
Dobrý večer.
Jsem Ada z Židovské agentury.
Ano, jistě.
Děje se něco? Začíná to až v osm, ne?
Ano, ale chtěla jsem s vámi projít večerní program.
Potřebujete ještě minutku?
Radši dvě minutky.
Jistě.
Micho, tudy.
Tudy je to kratší.
Pořád myslím na to, co jste dnes vyprávěl.
Nikdy na to nezapomenu.
Musí být těžké vrátit se sem.
Děkuju.
Ano, je to hodně zvláštní.
Už jsme skoro tam.
- Dvě vodky, prosím. - Jistě.
Proč jsme nešli do hotelového baru?
Prosím.
Díky.
Na zdraví.
Potřebovala jsem výmluvu, abychom mohli mluvit o samotě.
V hotelu je celá delegace.
Chtějí mě snad otrávit?
Šula a Američani vám chtějí dát dost nevhodný návrh.
Nevhodný?
Chtěla jsem si k vám sednout v autobuse
a povědět vám o tom, ale to by nevypadalo dobře.
Dnešní prohlídka ghetta byla taková zkouška nanečisto.
Podle nich se povedla.
Chtějí sem celoročně pořádat zájezdy.
Udělat z ghetta turistickou atrakci.
Možná to neříkám dost jasně.
Ne, já jen čekám na ten nevhodný návrh.
Chtějí vás sem pravidelně vozit,
abyste vyprávěl svůj příběh. Své svědectví.
Znovu a znovu vás nutit prožívat tu hrůzu.
Líčit ty nejbolavější chvíle svého života
pořád dokola cizím lidem,
jako cvičená opice.
Místo aby uctili památku obětí, připomínají činy zločinců.
Takže jste mě vlastně unesla.
Cože? To ne!
Možná jste to tak nemyslela,
ale rozhodně je to výsledek vaší smělé akce.
A já s vámi šel,
i když jsem měl podezření.
Chtěla jsem vás varovat.
Na to, jak to udělám, jsem moc nemyslela.
Snažím se vás přesvědčit, abyste to odmítl.
Vaše minulost patří jen vám,
je to vaše soukromá věc.
Všichni chceme pomáhat vlasti,
ale tohle je už příliš.
Vaše bolest není zboží.
To je vážně pozoruhodné.
Pracovnice Židovské agentury
sabotuje projekt Židovské agentury.
Jde o mnohem víc.
Nechci,
aby se z "nikdy nezapomeňte" stalo "jen si vzpomeňte".
Využívají vás.
Když s tímhle začneme,
když se budeme utápět v bolesti,
stane se z nás to největší ghetto na světě.
A zavřeme se do něj sami.
Myslím, že už půjdu.
Nechci nechávat hostitele čekat.
- Počkejte, prosím... - Urazila jste mě.
Nezlobte se. Asi to vyznělo jinak.
Z celého srdce věřím,
že Židé musí rozhodovat sami o sobě
ve svém vlastním státě.
Ale proč znovu probouzet naše strachy?
Proč znovu prožívat ty hrůzy?
Znovu prožít minulost a tím ospravedlnit současnost?
Abychom měli důkaz, že se to stalo?
Stalo se to.
Máme svoje slabiny.
Ale nemusíme chodit v černém,
abychom mohli být hrdými občany svobodného státu.
Podívejte se na bar.
Co vidíte?
Opilé chlapy.
Když jsem konečně přijel do Izraele, po ghettu,
po Osvětimi a uprchlickém táboře na Kypru,
stál jsem před imigračním úředníkem nové země,
mé nové země, které bylo sotva pár dnů.
A poprvé jsem někomu vyprávěl,
čím vším jsem prošel, abych se dostal do Izraele.
Všechna bolest a hrůzy,
které se ve mně léta střádaly, se dostaly ven.
Vyprávěl jsem mu stejný příběh jako dnes vám v ghettu.
Úředník se na mě díval
a víte, co viděl?
Vychrtlého, zoufalého muže,
kterému páchlo z úst
a selhával hlas.
A usoudil, že všechno, co jsem mu vyprávěl,
byl výmysl.
Protože něco takového
nejde pochopit ani vstřebat.
Hrozně mě to ranilo.
A já si řekl, že už o tom nikdy mluvit nebudu.
O rodičích v plynové komoře,
o své zavražděné desetileté sestře,
o těch osmdesáti ranách.
Protože to, že mi nevěří moji soukmenovci,
byla osmdesátá první rána.
Ale když dopadli Eichmanna
a postavili ho v Izraeli před soud,
když jsem ho mohl vyslýchat,
sedět v soudní síni rovně jako svíčka
v uniformě izraelské policie
a poslouchat výpovědi svědků,
kteří přísahali na bibli...
Když jsem viděl, že jejich příběhy nikdo nepovažuje za výmysly,
ale za pravdivá svědectví...
Tehdy jsem se přestal stydět.
Celá země naslouchala
každému slovu v rádiu, v autobusech, ve školách.
A věci konečně dostaly řád.
A všichni, kdo nevěděli nebo vědět nechtěli,
to slyšeli.
A konečně uvěřili.
Dívám se na muže u baru
a vím, že tahle zvěrstva
se odehrávala u něj na dvorku,
jemu před očima.
A vím, že by to celé
moc rád považoval za výmysl,
za zlý sen,
který lze zaplašit
a vymazat z paměti.
Sám jsem to zkusil.
Říká si: "Co ode mě čekáte?
Jsem jenom člověk."
A tohle já nemůžu dopustit.
Ne dokud budu žít.
Nacisti si mysleli, že mě poníží,
když mi na ruku vytetují číslo.
Ve skutečnosti mi tak vytyčili cíl.
Máte naprostou pravdu, že nejsem jen přeživší šoa.
Nejde jen o to, že jsem přežil.
Ne, tak to nevnímám.
Jsem jako zkamenělina.
Svědek minulosti.
Nesu si ji v každé vrásce,
v každém kousku těla.
Nezapomeňte, autobus odjíždí ráno v sedm.
Řekl jsem Šule, že nepojedu, když nejsem jeden z řečníků.
Vážně?
Já už jsem v Osvětimi byl.
Jistě.
V tom případě se teď vidíme naposled.
Zítra doprovodím Američany na letiště
a pak odletím taky.
Myslel jsem, že žijete v Polsku.
Požádala jsem o přeložení.
Posílají mě na švýcarskou pobočku.
Na imigrační oddělení.
To pro mě bude vhodnější práce. Doufám.
Pak tedy hodně štěstí.
Díky.
A kdybyste se někdy
vrátila do Izraele...
A kdybyste vy měl někdy cestu do Švýcarska...
NA ŠIBENICI
Prezident včera zamítl Eichmannovu žádost o milost.
V ostrém osobním dopise odpověděl odsouzenému nacistovi
biblickým veršem:
"Jako tvůj meč zbavoval ženy dětí,
tak ať je tvá matka bezdětná nad jiné ženy."
Funguje to!
Připojte komín. Vyzkoušíme to!
Netlač tolik.
Dobře, mladej.
Pořádně zatlač.
Všechno v pořádku?
Jasná páka.
- Ten kluk má prořízlou pusu. - Já to říkal.
Od koho to asi odkoukal?
Tak šup! Dělejte!
Neumíte pořádně zabrat?
Doleva. Tlačte doleva.
Odvezte ji tamhle.
Už by to mělo být.
Zavřeno!
Měla být na popel, ne?
Co myslíte?
Myslím, že to voní dobře.
Ezro, to jsi podělal. To ti neprojde.
Neboj, to bude dobrý.
V čem je problém?
Buď dostane premiér Eichmanna středně propečenýho,
nebo potřebujeme větší hořák.
Ezro, ty idiote!
Takhle to bylo v nákresech.
Ty sloužily jen pro stavbu!
A tys to věděl!
Potřebujeme další hořák.
Ten za jednu noc nevyrobíme.
Je zamčeno zevnitř. Nedostaneme se tam.
Davide, pojď sem.
Vidíš ten otvor?
Zvládneš tam vylézt?
A nemůžeme za Chatukou prostě zajít?
Okrást zloděje není zločin.
Kykyrýku, pomoz mu nahoru.
Co když nás chytí?
Mě nikdo nechytí.
A jestli chytí tebe...
Ukaž ruku.
Sevři ji v pěst.
Palec nahoru.
Pevně.
A teď mi dej ránu.
Tak šup.
Pěkně.
To je všechno?
Jo. Párkrát ho praštíš.
Dokud ho neomráčíš.
Kykyrýku, pojď. Davide.
- Víš, co máš přinést? - Jo.
Běž. Nemáme moc času.
Jistím tě. Neboj.
Mám toho víc. Hoďte mi lano!
- Co to je? - Vzal jsem i všechno kolem.
Myslím, že kyslík pomůže zvýšit teplotu.
To máš pravdu.
Věděl jsi to, Ezro? Pochval toho kluka.
Jasně že jo.
Jedem.
Král David.
Je to skoro hotový.
Tak šup. Nemáme moc času.
Kdo s tím pojede?
Dojdu si pro nářadí.
Janku.
- Cože? - Nasedej.
Ne, ne.
Ať jede Ezra. To je technik.
Já jsem jen zámečník, Šlomi.
Neumím ji ani zažehnout.
Musíš to udělat ty.
Co když nebude fungovat?
Ezro?
Já nevím.
- Davide? - Bude fungovat.
Slyšels kluka.
Pomsti nás.
Červená hadice plyn, modrá kyslík.
Řiďte se podle barev.
Nejdřív ventil na mřížce a potom na bombě.
Než pec zažehnete, zkontrolujte modrý plamínek.
Neotvírat předem ventil s kyslíkem.
Je to nebezpečný. Mohlo by to bouchnout.
Janku? Koukněte se na mě.
Rozumím.
Jak se vede? Sundejte tu obludu.
Pojďte se mnou, zapíšu vás.
Je všechno v pořádku?
Kapitáne, můžu si zatelefonovat?
Je to naléhavé.
Pojďte.
Davide!
Tak jedem.
Potřebuju Davida vevnitř.
Co řeknu jeho matce?
Že se bez něj neobejdeme.
Teď v noci se tu bez něj neobejdete?
Vlast se bez něj neobejde!
Je to naposled.
Opravdu. Děkuju, Jaki!
-Červená hadice plyn, modrá kyslík. - Jo.
Řiďte se podle barev.
Nejdřív ventil na mřížce,
pak na bombě.
Jakmile uvidíte modrý plamínek,
otevřete přívod kyslíku.
Nejdřív na mřížce, pak na bombě.
Je to jasný, Janku?
Neotvírejte kyslík,
dokud nehoří plamínek.
Je to jasný?
Jasný.
- Co to děláš? - Kouřím.
Jseš dítě!
A padej z mojí židle.
Dvacet minut uplynulo, pane.
Připravte tělo na převoz.
Spusťte ho.
To jsem nechtěl. Omlouváme se.
Otočte ho. Hlavou napřed.
Myslíte, že tam byl dost dlouho?
Do čeho to dáme?
Jednou ráno v Birkenau nás probudili velmi brzo.
Mrzlo.
Zima tam byla pořád,
ale ten den byl strašlivý mráz.
Venku nám polští kápové dali lopaty a řekli,
že cesta od nacistických baráků je zledovatělá
a že ji máme posypat pískem,
aby esesáci cestou na snídani neuklouzli.
Když se rozednilo, zjistili jsme, že jsme cestu nesypali pískem.
Byl to popel.
Za krematoriem
se vršily hory popela.
Popela z jednoho člověka je malá hromádka.
Janku, fungovalo to?
Janku.
Udělal jsi to?
Fungovalo to?
Janku!
Povedlo se to?
Jo.
Davide.
Pojď nahoru.
Šlomi, slyšel jste to?
Jo!
Já se zblázním!
Zvládli jsme to. Jsme dobrý!
Dáte si sem další trofej?
Tu máš.
Co to je?
Dneska není výplata.
Běž domů.
Jdu pomoct Jankovi.
Ne, nikam nechoď.
Proč ne?
Už pro tebe nemám práci.
Jak to? Zakázka pro Hilton je velká.
Na tý dělat nebudeš.
Proč ne?
Protože máš padáka.
Jak to myslíte?
Nevíš, co znamená dostat padáka?
Že už tady nepracuješ.
Jak nepracuju? Proč?
Protože to říkám.
- Proč? - Protože jsem řekl.
- Proč? - Už tě tu nechci.
- Proč? - Pro slepičí kvoč!
Protože jsi dítě a nepatříš sem.
Provedl jsem něco?
Copak nepatřím do party?
Ne.
Nebýt mě, nemáte hořák.
A Janek by byl v háji.
Nic by nebylo!
Myslíš, že je to jen tvoje zásluha?
To se pleteš. Jsi kolečko v soukolí.
Jsem tu nejlepší! A vy to víte!
Sám jste to řekl.
Jsi namyšlenej fracek.
Seber se a mazej domů. Hned.
To není fér.
Dělám to, abych ti dal šanci.
Chápeš, Davide?
Vrať se domů a do školy.
Něčím se vyuč. Ať něco umíš.
Já už něco umím.
Miluju to tady. Chci tu pracovat do smrti.
Na to zapomeň.
Protože jsem Sefard? Proto?
Protože jsi zloděj.
Myslíš, že jsem zapomněl na ty hodinky?
Ale každý má dostat druhou šanci.
Ano. A tys ji dostal.
A teď je u konce.
Vy jste ty hodinky taky ukradl, ne?
- Britskému vojákovi. - Neukradl. Já si je vzal.
- Jaký je v tom rozdíl? -Že byl mrtvý.
Protože jste ho zabil.
Kradl jste a vraždil. Brity, Araby i Židy.
A ještě se tím chlubíte!
Vaše zločiny tu visí na zdi.
Víš, jaký je mezi námi rozdíl?
Já to dělal pro svou zemi.
Tys to dělal pro sebe.
A teď
máš padáka.
Chceš mě praštit?
Co jste to udělal?
Jsme mimo naše výsostné vody.
Říkám vám, že je Italka.
Francouzka. Můj táta tam byl.
Italka. Nevidíš?
Vypadá jako tvoje máma, Tomere.
VIDĚL JSEM UMÍRAT EICHMANNA
Můžu se taky kouknout?
Deset agor za jedno kouknutí.
Dám ti deset lir za celej časopis.
Zdraví vás Tomerova máma.
Dej mi ho!
Vypadni!
Dám ti ho, až ho dočteme.
Proč bych si to vymýšlel?
Nic takového netvrdím.
Ale nevěříte mi.
Nevěříte, že jsem tu pec stavěl.
Nejde o to, jestli vám věřím, nebo ne.
Wikipedie nemůže přidat vaše jméno k heslu Eichmannovy popravy,
protože nemůžete prokázat, že jste tu pec stavěl.
Zkoušela jsem se spojit se dvěma dělníky.
S Cvikou a Ezrou.
S Kykyrýkem.
Nikdo mu neříkal Cvika.
Říkalo se mu Kykyrýk,
protože měl rád lízátka ve tvaru kohouta.
Chápete?
S Kykyrýkem jsem se nespojila.
Trpí demencí. Je v ústavu.
Navštěvuju ho.
Dobře. Ale mluvila jsem s Ezrou.
A Ezra řekl,
že jim žádný třináctiletý kluk nepomáhal.
Pracoval tam přes 25 let
a žádné dítě tam nikdy neviděl.
Proč věříte jemu, a ne mně?
Proč?
Protože měl pracovní smlouvu,
je na fotkách
a taky identifikoval tělo Šlomiho Zebka, když zemřel při autonehodě.
Je to v policejní zprávě z roku 1978.
To jsou jasné, konkrétní důkazy.
Nemáte výplatní pásky?
Ne, Šlomi mi platil na ruku.
V posledním mailu jsem vám poslal obrázek.
Mám to tady.
Ten den mě vyhodili z továrny.
Hned po Eichmannově popravě.
Podívejte se na datum.
Nula, šest, 1962? To nechápu.
Nultého června.
Nultého června 1962.
Den jeho popravy se neuvádí.
Je v tom článku vaše jméno?
Ne, všechno bylo přísně tajné.
Ten časopis jsem koupil za poslední výplatu od Šlomiho.
Širo, prosím...
Nemažte moje jméno.
Davide, je mi to opravdu líto.
Ale dokud mi nepřinesete důkaz,
budu vaše jméno
pořád dokola mazat.
Bojoval jsem v šestidenní válce. I v jomkipurové válce.
A můj mladší bratr Jisrael taky.
Jisrael padl.
Nestihl v životě nic dokázat.
Já ano.
Nic velkého.
Ale svou roli v dějinách jsem sehrál.
Byla sice malá,
ale svůj význam měla.
Stavba té pece je to nejdůležitější,
co jsem v životě udělal a udělám.
Změnil jsem dějiny.
A ony změnily mě.
Nezasloužím si snad trochu uznání?
Davide.
Někdy musí pravda trpělivě čekat na své odhalení.
A to je možná i váš případ.
České titulky Lenka Bukovská Iyuno 2023